![Princ Paul od Rumunjske i supruga Lia](https://static.jutarnji.hr/images/slike/2024/08/20/k_34969721_640.jpg)
U kratkom vremenskom periodu od 25. prosinca 2023. godine do 7. siječnja 2024. godine navršavaju se dvije obljetnice, 34 godine od smrti i 108 godina od rođenja Elene Ceausescu, Rumunjke koja je zajedno sa svojim suprugom Nicolaeom vladala jednim od najopskurnijih režima u tadašnjoj Europi.
Iako su je zvali Majkom nacije i Velikom intelektualkom, i iz letimičnog pogleda na njezino držanje može se primijetiti da Elena Ceausescu nije bila dorasla ulozi prve dame predsjednika države. Kakva li je tek umješnost bila potrebna supruzi državnika koji je za svoje vladavine bio poznat kao Arhitekt, Graditelj vjere, Mudri kormilar, Najviši jarbol, Nimbus pobjede, Vizionar, Titan, Sin sunca, Dunav misli, Genij s Karpata...
Niz laskavih epiteta navodi na zaključak da su njihovi adresati od osoba s integritetom više cijenili ulizice koji su im iskazivali ropsku pokornost, upućivali neumjesne laude, pa čak i govorili očite laži kada se istina činila neugodnom za njih. Ali Elena Ceausescu nije bila samo osoba kojoj su njezini podređeni, što iz straha, što iz oportunizma, lagali kako bi je udobrovoljili. Ona je također lagala druge, pa i o osnovnim činjenicama iz svoje biografije. Naime, njezini roditelji joj nisu dali ime po kojem će postati poznata u domovini i svijetu.
Simpatizerka Lenuta
Elena Ceausescu rođena je kao Lenuta Petrescu 1916. godine u jeku Prvog svjetskog rata, iz kojeg će njezina domovina Rumunjska izići kao teritorijalno značajno proširena, pobjednica. U rodnom selu Petrestiju, smještenom u pokrajini Vlaškoj, provela je prvih 14 godina svog života, da bi zatim zajedno sa starijim bratom otišla u glavni grad Bukurešt. Tu je pronašla posao u tvornici tekstila.
Iako je zadovoljila sve teritorijalne apetite, Rumunjska u periodu između dva svjetska rata nije bila u stanju svojim stanovnicima pružiti ekonomsku sigurnost niti politička prava. Gospodarska kriza, masovna bijeda stanovništva, autoritarni režim koji je klizio u fašizam glavna su obilježja doba u kojem je Lenuta/Elena provela djetinjstvo i mladost.
Kao i mnogi predstavnici mlade, buntovne generacije, Lenuta/Elena se politički aktivirala, prvo kao simpatizer, potom od 1937. godine kao član Komunističke partije Rumunjske. Dvije godine kasnije, na jednom od radničkih mitinga dogodit će se sudbonosni susret koji će joj odrediti daljnji život. Upoznala je i započela zajednički život sa svojim budućim suprugom Nicolaeom Ceausescuom, tada mladim komunistom, a od 1965. godine svemoćnim vladarom Rumunjske. Uskoro će fašistički režim generala Antonescua sprovesti pojačanu represiju prema komunistima pa će jednogodišnje ljubovanje mladog para prekinuti Nicolaeovo uhićenje. Nicolae će Drugi svjetski rat provesti u zatvoru, u kojem će upoznati komunističkog prvaka i poslijeratnog šefa rumunjske partije Gheorghea Gheorghiu-Deja.
Prijateljstvo stvoreno u zatvoru pomoći će Ceausescuu u njegovu strelovitom političkom usponu nakon završetka rata i nametanja komunističkog režima u Rumunjskoj. No, političke ambicije nisu izbrisale romantičnu stranu njegove osobnosti. Odmah nakon izlaska iz zatvora pronašao je i zaprosio svoju voljenu družicu. Godine 1946., prilikom ženidbe, Lenuta će promijeniti svoje pučko ime u nešto otmjenije - Elena.
Od tog dana sudbine su im bile neraskidivo povezane sve do njihove smrti pred streljačkim vodom u Targovistu. Nicolaejev napredak od člana Velike narodne skupštine preko člana Centralnog komiteta sve do šefa države u stopu je pratila i njegova supruga; što je više moći grabio, to je i Elena postajala moćnija.
Postala je članica gradskog komiteta Bukurešta, pa predsjednica Nacionalnog vijeća za znanost i tehnologiju, predsjednica Nacionalnog vijeća za socijalističku kulturu i obrazovanje, predsjednica odsjeka za kemiju pri Vrhovnom vijeću za gospodarstvo i razvoj Rumunjske. Nizanje političkih funkcija, od kojih su neke bile izmišljene samo za nju, nije utažilo Eleninu čudnu žeđ za titulama. Iako jedva pismena, žudjela je za akademskom karijerom. Godine 1975. obranila je doktorsku disertaciju pod naslovom Utjecaj stereospecifične polimerizacije izoprena na stabilizaciju sintetičkih kaučuka.
Idealni tip žene
Naknadno se utvrdilo da je Eleninu disertaciju, budući da sama nije bila dovoljno nadarena, u strogoj tajnosti napisao tim znanstvenika. Do kraja života prikupila je čak 74, što rumunjske, što međunarodne akademske titule, uključujući počasni doktorat Kraljevskog instituta za kemiju u Londonu.
Obasipanje Nicolaeove supruge važnim političkim dužnostima i sveučilišnim titulama bio je ciljani projekt režima kako bi od Elene u očima običnih Rumunjki učinio idealni tip žene, što je rezultiralo izgradnjom neukusnog kulta ličnosti. Francusko-belgijska autorica Diane Ducret u knjizi "Žene diktatora" piše:
"Već 6. siječnja dnevne novine Scantea crvenom tintom objavljuju ‘gorljivi hommage partije i naroda‘. To je prvo javno slavljenje Nicolaeve žene. U članku se kao razlog hommagea navode postignuća ‘aktivistice na čelu naše partije i glasovite znanstvenice‘, narodne kćeri Elene. Istog dana Institut za kemiju objavljuje zbirku njezinih najvažnijih članaka, čiji je naslov u istom suzdržljivom stilu: Hommage njezinih suradnika. Idućeg se dana, na njezin rođendan, slavi šezdeset godina starosti i četrdeset godina revolucionarnog djelovanja drugarice Elene. Velika intelektualka postaje predmet službenog kulta. Prima orden prve klase Socijalističke Republike Rumunjske. To je nagrada za dobročinstvo koje čini ova svetica novog poretka..."
No nisu svi bili tako darežljivi. Kada se prilikom službene posjete bračnog para Ceausescu Sjedinjenim Američkim Državama od predsjednika Jimmyja Cartera očekivalo da Eleni "riješi" počasni doktorat Washingtonskog sveučilišta, on je to odbio učiniti. Zbog njezine srdžbe jedva je izbjegnut diplomatski incident. Mnogo lakše je bilo srdžbu iskaliti na svojim pretpostavljenima. Prilikom jednog od diplomatskih susreta turski predsjednik je, ugledavši otmjenu suprugu rumunjskog ministra vanjskih poslova Corneliua Manescua, zaključio da to mora biti prva dama te ju je tako i oslovio. Kad je Elena za to saznala, postupak turskog predsjednika shvatila je kao osobnu uvredu, a ministrovu suprugu označila kao konkurenciju svojoj ulozi najuglednije Rumunjke. Nakon povratka iz državnog posjeta Manescu je smijenjen s ministarskog mjesta.
Ako je njezina akademska karijera sjala lažnim sjajem, luksuz kojim se okruživala nije bio patvoren. Replika jahte na kojoj je bračni par Ceausescu ugostio jordanski kralj Husein u Arapskom zaljevu na Crvenom moru morala je biti izgrađena i usidrena na rumunjskom dijelu crnomorske obale samo za Elenu. Mercedes 350 SL, Renault Fuego GTS, Paykan Hillman-Hunter samo su neki od automobila iz voznog parka obitelji Ceausescu. Hrvatska književnica Slavenka Drakulić je u knjizi "Kako smo preživjeli" prilikom svog posjeta Bukureštu 1993. godine zabilježila:
"Dosta je toga napisano o ljubavi Ceausescuove obitelji prema raskoši, pogotovo o majčinoj strasti za zlatom i mramorom, kristalom i srebrom, vidljivoj u njihovim brojnim ‘službenim‘ rezidencijama po cijeloj zemlji. Ali, ono najupečatljivije u vili obitelji Ceausescu nije raskoš već loš ukus kojim je namještena. A mjesto na kojem se loš ukus najbolje vidi je Zojina (Elenina kćer, op.a.) kupaonica: ružičasta kada, zahod, umivaonik. Ružičaste pločice – dok su sve slavine, tuš, ručke i držači za ručnike pozlaćeni."
Pouka iz Kine
Preokret u Ceausescuovoj vladavini označio je posjet Kini i Sjevernoj Koreji 1971. godine. Način vladanja Mao Ce Tunga i Kim Il Sunga, pogotovo naglašeni kult ličnosti, snažno se dojmio rumunjskog vladara. Nije samo Nicolae dobio lekciju iz vladanja - njegova supruga Elena dobila je lekciju iz suvladarstva. Jiang Qing, četvrta supruga Mao Ce Tunga, stekla je reputaciju kao predvodnica radikalne "Bande četvorice" koja je imala važnu ulogu u Kineskoj kulturnoj revoluciji. Eleni je nakon njihova susreta Jiang Qing postala uzor. Shvatila je da supruga vladara treba utjecati na politiku. Nakon povratka bračnog para u Rumunjsku mnogi će njihov novi stil vladanja uspoređivati s azijskim modelom. Jedan je kritičar duhovito primijetio da Nicolae i Elena Ceausescu vode bitku protiv geografije, europsku državu žele premjestiti u Aziju.
Megalomanska rastrošnost Ceausescuovih doživjela je svoj vrhunac izgradnjom palače, tri puta veće od Versaillesa, kojoj su nadjenuli skromno ime Narodni dom. Za potrebe njezine izgradnje srušena je povijesna jezgra Bukurešta (četrdeset tisuća zgrada, deseci znamenitih crkava i spomenika kulture). Faraonskim graditeljskim pothvatom Ceausescuovi su, pored vlastite megalomanije, pokušali svijetu dati do znanja koliki su veličina i kreativni potencijal nacije kojom upravljaju. No građevine nisu bile dostatne, od Rumunja su očekivali da postanu jedan od najmnogoljudnijih naroda u svijetu. Da bi se to postiglo, zabranili su pobačaj. Britanski povjesničar Tony Judt u knjizi "Posije rata" piše:
"Godine 1966., kako bi povećao broj stanovnika – što je tradicionalna rumunjska opsesija – zabranio je pobačaj ženama mlađim od četrdeset godina i s manje od četvero djece (godine 1986. dobnu granicu podigao je na četrdeset pet godina). Godine 1984. spustio je ženama dobnu granicu za ulazak u brak na petnaest godina. Obvezni mjesečni liječnički pregledi za sve plodne žene uvedeni su kako bi se spriječili pobačaji, koji su bili dopušteni – nečuveno rijetko – samo u nazočnosti predstavnika Partije. Također, smanjivao je plaće liječnicima u područjima koja su bilježila pad nataliteta."
Poznavatelje rumunjskog Novog vala prethodni retci podsjetit će na film "4 mjeseca, 3 tjedna i 2 dana" za koji je redatelj Cristian Mungiu dobio zlatnu palmu u Cannesu. Radnja filma smještena je u 1987. godinu. Trudna studentica uz pomoć svoje prijateljice pokušava nagovoriti stranca da obavi ilegalni abortus. Studentičina prijateljica, nakon što je seksom s muškarcem platila abortus, odlazi ne znajući hoće li njezina prijateljica preživjeti amaterski izveden abortus. Iako u filmu studentica preživi, mnoge Rumunjke u stvarnosti nisu bile te sreće. Režim je zbog promašene ekonomske politike, represije tajne policije Securitate i nezapamćene korupcije postajao sve omraženiji. Dio neprijateljske atmosfere prema režimu, koja je s vremenom postajala sve opipljivija, prenijela je nobelovka Herta Müller, pripadnica brojne njemačke manjine, u svom romanu "Remen, prozor, orah i uže":
Kraj u Targovistu
"Svi su živjeli u svojim mislima o bijegu. Željeli su Dunavom otplivati u inozemstvo. Trčati kukuruznim poljima sve dok se ne nađu u nekoj drugoj zemlji… Jedini koji nisu željeli pobjeći bili su diktator i njegovi stražari. Vidjelo se to u njihovim očima, na rukama, na usnama: danas, a i sutra će s pomoću pasa i metaka puniti groblja."
Da se mržnja prema diktatoru Nicolaeu podjednako odnosila i na njegovu suprugu Elenu, potvrdio je slijed događaja. Krajem 1989. godine pripadnici policije pokušali su u pokrajinskom gradu Temišvaru uhititi mađarskog protestantskog pastora Laszla Tökesa. Vjernici su tijekom noći stvorili živi zid oko njegove crkve i tako spriječili policiju da odvede pastora. Taj događaj je doveo do nasilnog protesta u Temišvaru, koji su prelio i na Bukurešt. Iako su pripadnici policije i vojske pucali po prosvjednicima, ubivši na stotine rumunjskih građana, bijes naroda se više nije mogao suzbiti. Nicolae Ceausescu je nakon pokušaja obraćanja narodu s balkona palače shvatio da ne može kontrolirati situaciju u glavnom gradu te zajedno s Elenom u helikopteru pobjegao iz Bukurešta.
Nakon što je helikopter sletio u gradić Targovist, bračni par Ceausescu su uhitili pripadnici vojske koja se u međuvremenu solidarizirala s pobunjenim narodom i otkazala poslušnost Ceausescuovima. Nicolaeu i Eleni organiziran je montirani sudski proces na kojem su osuđeni na smrt strijeljanjem. Njihova beživotna tijela trenutak nakon izvršenja kazne snimila je nacionalna televizija. Tako je, zbog prirode režima čija je bila personifikacija, tragično predvidivo, završila svoj život Lenuta Petrescu – Elena Ceausescu.